____________________ "СЛУГА ГОСПОДАРЕВ"
У 1709. години Европу су раздирали међусобни ратови.
Стари краљ Франц Лудвиг XИВ...
... уступио је палму првенства европске монархије младом шветском краљу Карлу...
... уз обавезу да мотра извојевати победу над Русима.
Неколико месеви, утврђена Полтава, задржавала је на својим зидинама велику армију.
Александр Мењшиков лични изасланик Петра, са основном војском...
... слао је једног за другим курире, пољском краљу Августу...
... са намером да га привуче на своју као савезника против швеђана.
Маглетина... Проклета!
- Чујеш? - Чујем.
- Шта је то? - Одакле да знам.
Ух, то се не дешава први пут...
Кажем вам, тај 'црни јахач' је ђаво.
- Ево га, херој. - Па?
Нисам имао ни прилику нешто да схватим. Оно што сам видео беше коњ утвара...
... и сенка која је бљеснула изнад жбуња.
Толико од њега, к'о усране козе.
Сенка, кажеш?
Да, нешто је сабласно у овим магловитим шумама.
Трећи курир нам је пропао.
Гришка, пођи ти тамо, погледај, шта има.
И војници у последње време, само о неквом црном јахачу говоре...
... који се појављује ниоткуда и ишчезава. Шта се смејеш? Људима Богу душу односи!
- А ти у то верујеш? - Гришка, ти мене знаш... - И ја ћу да поверујем када га ухватим за реп.
Опрости Господе.
ФРАНЦУСКА, ВЕРСАЈ
Јесте ли чули, Ваше Просвешенство...
... руске избеглице говоре, да је у Русији некаква нечиста сила. - Опростите?
У облику јахача смрти. Тај демон краде људске душе.
Па то ти је Русија, сине мој. Није мудро... распредати приче.
А ово је Де Брезе.
За разлику од ђавола, о ком је говорио руски изасланик...
... овај демон отима женске душе. - Изгледа, да је нова слатка жртва нађена.
- Прилепио се уз гђицу де Монтерас. - А, поклон краља? Како видим, седи и чека као кобац.
Да, а девојка не би требала да иде у пропаст.
- Видите тај очајнички потез. - Поклон Краља! - Гђице... - Гђице...
... ви напросто тако ризикујете. Гроф де Ла Буш данас има среће. - Па, највише код дама.
Да , наравно, но морам добити задовољење.
А и краљ ће бити задивљен, да види свој поклон на грофу.
- То би било забавно. - Не мислим да би гроф носио женски накит... али, ко зна...
Шеваље се шали са дамама. Или да то прихватим као личну увреду?
Шеваље се шали с' ким хоће и где хоће: А увреда...
... увреда се може отплатити, ако се нађе кредитор.
Господо, господо, улажете ли, или карте на сто?
Шеваље Де Брезе, предскажите шта ће бити. Бацити карте? Мени неће ништа остати.
Не узбуђујте се...
... мислим, игра је ваша.
Каква срећа!
- За ово би могла изградити цео двор. - Неки баш мали.
- Надам се да у њему будем први гост. - Безусловно.
- Први гост, не последњи. - Како схватам, биће у дворцу за месец дана.
- Занимњива дигресија, мали двор. - Да, а Де Брезе данас сија оштроумљем.
- А... поводом женског накита? - Шала је добра, а рачун је остао не наплаћен.
Ви шта, предлажете ми двобој?
Пријатељу, уверавам вас, ту опаску, платићете врло брзо крастом на рани.
Да, а потом, где ви ризикујете, кад имате такве секунданте?
Његово Величанство, Краљ Франц Лудвиг XИВ.
Вас би побрао Де Брезе, без сумње. Умете ли играти у туђу игру, вашим картама?
Ако желите да ме научите да играм, труд ће вам бити наплаћен.
Ох... гђице, данас сте тако шармантни.
Па, шта вас је натерало да тако поцрвените?
Бити близу Вашег Височанства изазива узбуђење у мени...
... што нужно доводи до смушености.
Не верујем вашим брзим одговорима. Филипе...
- А ви, шта мислите? - Ваше Величанство...
Мислим да је више пасија игре довела гђицу у овакво стање.
Тако, ко зна, чудна је душа потомака.
Чујете ли госпођице?
"Чудна душа"... Постарајте се бити, душе-родствени.
- Сутра у подне. - Добро.
Потребан ми је секундант.
Видите, знао сам да поставим краља на пут истине. А сада... научићу и тог надувенка.
- И како ћете? - Написаћу два љубавна писма.
Од нашег хероја, гђици фавориткињи, и обрнуто.
Спремна је за наговор о састанку.
А када замка буде постављена, рећићемо краљу када и где да заузме место, у првом реду.
А, двобој?
У овој историји важно је главно, а не некакав двобој. Амен.
- Брзо, хајде. - Гдине Де Брезе...
Писмо за вас.
- Ви? - Не бојте се, гђице, не бојте се.
Ето видите... ја више не припадам себи.
Само неколико ваших редака, и дођох код вас.
Представа почиње.
Господо, господо, зар није доста?
- Можда су то, неки разбојници урадили? - Разбојници, кажеш?
Тако ми не изгледа. Оружје нису узели...
... и никаква документа. Чудна нека коинциденција.
Шеваље ! Наређенео вам је да се појавите пред краљем.
- И како ћемо да решимо тај проблем? - Мислим, да су нам тај проблем други решили.
Ваша Величанства.
- Да? - Његово Величанство је љуто.
Разумео сам, да је тамо одржан двобој. Краљ вам скоро неће опростити тај акт.
Рекли сте да вам је де Ла Буш, пријатељ. Благородно му предајте овај указ Краља.
Ђаво...
Краљ вас чека, Шеваље.
А, то сте ви, Шеваље де Брезе. И шта има... и како је ваша рана?
Захваљујем се, гдине, много је боље.
Надам се да Ваше Величанство неће слушати свакакве гласине.
- Десио се случајан сукоб. - Случајан сукоб?
Брилијантно.
Случајан сукоб...
Казу да у гласинама истине има.
Зар не, моја драга?
Моја мила.
За сваки случај, решио сам вас казнити.
Можете очекивати мој опрост, ако испуните дужност на коју идете.
Нећу да кријем, дужност није слатка. У русији је рат.
Цар Петар ратује са Карлом Шветским. Не намеравамо да учествујемо у рату...
... али хоћемо да знамо сваки потез тог господара варвара.
Потребан ми је поверљив човек, уз Петра. Зато, предајте му, ово...
... Шаваље де Брезе.
Гђице, говори се да сте после игре карти, постали права богаташица?
Али, ко има среће на картама, нема среће у љубави.
Узгред, да не знате разлог јучашњех двобоја?
Јопш сте овде? Не губите ни минут. Одлазите одмах...
... драги Де Брезе.
- Па, како сте? Како се осећате, пријатељу? - Подношљиво.
Могло је бити и горе. Хвала Богу, рана није дубока...
... мада, главобоља ме убија.
Двобој је изазвао много буке. Краљ је јако бесан.
И зашто је ударио друг на друга?
Не околишајте. Судећи по свему, имате новости из Версаја.
У праву сте. Поручено вам је да одете у војску Карла XИИ. - А онда?
Онда, да обавештавате Његово Величанство о војном деловању.
Сматрајте себе сретним. Краљ не подноси мегданџије.
Хвала Богу, он не зна праву истину разлога двобоја, иначе...
- Иначе би ме бацио у Бастиљу. - Ко зна...
Остављам вам краљевски указ о постављењу, који морате предати Краљу Карлу.
Можда, ускоро ће се све заборавити... и Ви ћете се моћи вратити. Збогом.
Дођавола !!
Ви, на јарболу, крећите!
"Гђице, не прође ни недеља како се растадох са париским светом..."
"... али се надам да искра љубави, која је засијала међу нама, још живи у вашем срцу."
"Ако је тако, сетите се понекад беднога изгнаника..."
"... и пошаљите ми ваздухом пољубац, који ће ми загрејати душу."
"Надам се да краљевска плаховитост, неће засенити ваше сећање. Ваш Шарл."
Е, тако... Тако држи!
Капетане...
Не би ли могли проследити моје писмо? Био бих вам безгранично захвалан.
- Без проблема, господине. - Благодарим.
Допустите да Вам дам савет. Ослободите се тога на себи.
Изаберите одећу, која ће вам бити погоднија за путовање.
Колико?
Стој.
Поздрављам, официру.
А ко може бити овај, господин?
Шта уважени гдин жели?
Молим вас, гђице, гдине, раскомотите се.
Дозволите да се представим. Шеваље Де Брезе.
Маркиз Фон Шомберг и моја сестра, гђица Фон Шомберг. Вама на услузи.
- Како је пријатно срести господу на овом, од Бога заборављеном месту... - Хвала.
- Донестите јело и припремите собу. - Ви говорите руски?
Ма не, ово још није Русија, ово је Пољска. Мада је језик веома сличан руском.
Шеваље, ово вам је прво путовање? Идете због трговине или у двор?
Идем на двор Цара Петра, гђице.
Ја и Гретхен идемо да Посетимо родитеља. И он је на двору.
Отац је одлучио, да је прави час за моју протекцију. Цар Петар је наклоњен странцима.
- Шта да радимо? - Пустимо им крв!
Мирно! Сачекајте јутро.
О, страни народ... Овдашњи људи су баш прости.
Овај овде увукао вам се у кочију, а можда је и коње украсти хтео? Газда, није добро.
Имам част представити се. Наредник гарде Његовог Величнства, Воронов. Дозвољавате ли?
Маркиз и маркиза... Фон Шомберг.
А... ово је, Шеваље Де Брезе.
Колико пута да ти говорим? Не овде! Не овде!
Када ћеш да схватиш, шта не смеш да радиш у сопственом дому?
- Узгред, веома сте смео човек. - А? - Газда, пиће и закуску.
Упустити се у такво путешествије без пратње, и то у друштву сетре лепотице...
А људи овде, дозволите да вам кажем... нису то што изгледају.
Како дођоше швеђани са ратом, вуцибатине измигољише из рупа...
... и по вољи им више Петар Алексејевич није.
А која птица је тај господин?
Он ићи на двор... руском Цару.
- А на двор... - Француз.
Цар је отишао према Полтави са војском. Какав сад двор. Чудно је, све то...
Но, па добро... разјасниће се. И шта...
Уколико више ништа не желите, господа могу да оду на спавање.
- 'Довиђења'. - 'Лаку ноћ'. - Спокојна ноћ, гђице.
Спроведите га до логора. Стићићу вас касније.
Па, видимо се Француз, још има доста до границе.
Молим вас, гдине.
Пу, далеко било.
Узми, узми све то. И запамти једно... Сутра постави заседу кочији.
Ох, на шта мислиш, мали?
Стално размишљаш о самоубиству. Треба охладити твоју врелу главу.
А ја, грешан, не верујем у приче о утварама.
Видите ту јадну птицу!
Баш је нечастива птица. Чим је добила слободу, одмах је изазвала смрт.
- Такав је наш окрутни живот. - Али, можда је вредније тако...
Смрт на слободи, бољи је од живота у кавезу.
Гђице...
... још мало и вероваћу да припремате државне измене.
Па, онда ме казните, као што сте казнили вашег нечасног голуба.
Узгред, гдине, и соко је ваш невољник. Он лети тамо, где му каже газда.
Соколу, гђице... нужно је да живи по правилима, не да лети превисоко.
- Иначе? - Иначе... Иначе, осуђен је на сигурну смрт. Сунце ће му спалити крила.
- Изгледа, да не може спасти свога сокола. - Да.
- Гђице, чусте ли шта је писало у писмима које су наше мегданџије послале? - Не. А шта?
- Па то, што јаднике осуђује. У писмима је њихова смртна пресуда. - Да, али шта?
На крају пута их чека... неминовна погибија.
- Па, како ви за то знате? - То је тајна.
- Чему таква брига, на прекрасном лицу? -Не знам шта да радим.
- Живот је тако компликован. - Послушајте савет старца.
Радите онако, како вам срце говори.
Морате бити тотални идиот да не схватите да се кочија вратити неће. Хајде, хајде! Крените!
Не можете замислити, Шеваее, ови идиоти су нам припремали кочију, и сломили јој осовину.
Добар дан. Не можете појмити у какво стање су нам довели кочију.
Гдине...
... можете путовати са нама у мојој кочији. На жалост, узнемираваће вас наше присуство.
Напротив, маркже, то је изузетна понуда, а и пут уз разговор, биће веселији.
- 'Добар дан'. - 'Добар дан, гђице'.
- Гдине, чујте, шта се десило са нашим славним официром? - Отишао је одмах по поноћи.
Узгред, оставио нам је два војника за пратњу.
Ох, деда... Ево дођох к' теби...
Објаснићеш, ако хоћеш да живиш.
Пре свега, г. Де Брезе...
... морате схватити да сву моћ што имате у својој земљи, није ништа до магла, овде.
Могу вас покрасти, у што је још горе и убити.
Зиме су овде невероватно хладне...
... и ако мислите овде остати и преко зиме у Русији, набавите бунду.
Закон овде нико не поштује, и зато Цар Петар испољава власт жестоко.
Наш отац је најпре био запањен, а онда је схватио, да не постоји други начин.
Но, ова је земља безумно богата, дрветом, рудом... много чиме...
Шта се десило?
'Срање...'
То је заседа.
Да, како је та смрт дошла глупо.
- На мртве се привикнути мора. - То је ужасно. Морамо их покопати.
Осећам нечто чудно са тобом. Као да су те медом намазали.
И у круг око тебе, мува у црном плеше.
Слушај, француз, пропаде ти без мене. Сместа идемо.
Боже мој, то су моја писма.. Дај овамо. Каква је ово земља, какви су људи?!
Како можеш узимати туђа писма и спаљивати их?! Њесу ли овде сви луди? То је неприкладно!
Да дођеш, узмеш туђа писма и бациш у ватру? Нисам имао прилику ни да их завршим.
Их како певаш братац, уживао сам слушајући. Код вас сви тако мумлају, а?
Па, вас је одавно требало научити! Хајде, хватај се за мач!
Па, што толико журиш друга да сместиш у ковчег? Ниси могао боље место да нађеш?
Устај, херој! Није ово као кад туђа писма крадеш. Па?
Хајде, покажи се, руски медведе!
Мишка.... види га колики је.
Чисти се одатле.
Па, не дури се због писама.
Па морао сам некако ватру да распалим! А зар папир не гори боље од ичега?
И онда, да ти кажем искрено, нисам их читао пре но сам их бацио у ватру...
Мислио сам да ништа није важно, па сам их зато бацио у ватру.
Звер побегла погнута.
Узми ово, попи... Попи, попи.
- Какав је ово отров? - Ех ти, француска је твоја душа.
Па, виећемо још...
Ех, дивно је јахати...
Слушај, Француз, како се зовеш? Мене зову Гришка. А тебе?
- Шеваље Де Брезе. - А, Де Брезе... Схватио. Слушај, хајде да станемо у мом селу, а?
Па... да се опаримо у сауни. Ране да сперемо, треба.
- Морам што пре Цару. Тако ми је наређено. - Овакви не можемо пред Цара.
Морамо у ред себе довести. А?
Ти ни не знаш, лудо, каква је код нас сауна. А тек какве су жене...
Ех, ти такве у Француској ниси ни видео. А? Де Брезе, имате тамо жене, зар не? А?
- Овај пут је просто грозан. - Аха, то и кажем, без жене, никуда.
Травице моја!
Ништа, ништа, терпи француз! Лежи ту!
Лежи.
О, квас.
Ма, бришите.
Держи. И шта, схватио си, шта је то 'руска бања'?
На теби к'о крста да нема... Коју год девојку да узмеш, муж јој не постајеш.
Као гром са ведра неба кад удари, а онда се изгуби, ко зна где.
Да су овде мушкарци ко пре, они би ти ребра прошетали...
... због девојака... - Прекини да кречиш као сврака.
Грех би нашла и у Богу.
Што је истина, истина је. Нема више мушкараца к'о пре. Овде, не.
Сви они... су у служби нашем оцу Цару.
Видео сам ту нову цареву војску... Пу...! Не могу да се гледају.
Мшкарци у хулахопкама иду. Не... завршено је са Русијом.
Како Петка стреличаре увео, само су немци око Цара.
- Шта ти богорадаш, медведе? - Шта? - То! Сасећићу те! - 'Ајде, сеци, сеци 'ајде!
- Где је мач? - 'Ајде, сеци? - Дај бре руку, Француз! - Хајде, устај ти... Дижи се...
- Јак си ти... - Иди, спавај.
Налио се.
Не разумеш?
Варварин...
- А кога имамо овде? - По мени, то је паун.
- Ко сте ви? - Част ми је представити се. Гроф де Ла Буш.
- Долазим по налогу Краља Француске. Носим посланицу Краљу Карлу. - Краљ није овде.
- Али, можете предати писмо мени. - Дужан сам уручити га Краљу, лично.
Онда, бићете са официрима. Ромкел, одведите курира.
Добар дан, господо. Да се представим, Гроф де Ла Буш.
Дошли сте због војних питања, или забаве ради?
Извините, али дошао сам војевати, исто као и ви...
... и не схватам шале упућене на човека оваквога рода.
Па, ако је тако, нећете одбити да нам се прикључите у једној малој експедицији?
- Ви свакако волите да ловите? - А шта се лови?
- Пољаци су нас обавестили о уходи... и ми га тражимо. - Сјајна прилика, ето вам лова.
- Крећемо ујутру. Да, али ја неопходно морам видети Краља.
- Допустићете? - Не брините... Наш Карл биће овде, колико сутра.
Морате наћи нешто озбиљније. Ова игла је једино добра, као украс у Версају.
- А пре, јесте ли служили у војсци? - Да. 2 год. у 'Змајевом пуку'.
Па, онда, пробајте ово. Знате, сашио сам себи нови, тај ми је узак.
- На вама је као саливена. - То је ваша плахта. - Није мудро, разликовати се.
Ах, ево наша луде лепотице.
Ко је та млађана? Надам се, да овде не држите служавке?
Ма не... Овде нема такве особе.
Она је наше очи и уши. Она је донела дојаву о уходи.
А ово су наше служавке.
Не, не разумеш а...? Не слушаш глас руског официра!
Па, не следиш ли ланац команде, крста ми, неће те бити!
Ма шта то радите?!
Погледајте.
Одакле сад ово?
-Треба погледати горе. - Не чекај, хајде погледај.
И шта, срце ти у пете сишло? 'Ајде, устај.
Малена... не бој се...
Нећу те повредити.
Погледајте шта смо нашли, тамо у стаји.
Ако је и ваше писмо овакво, уопште вам не завидим.
Припреми се, крећемо!
- Где је Олгес? - Набија.
Ђубре!
То је он !!
Не пуцај.
Он мој.
Хвала вам девојке... не очекивах.
Дуг ћу да ти вратим.
Ко си ти?
Зашто ми помажеш?
Непријатељ мог непријатеља, мој је пријатељ.
Наша је породица била потната и моћна, док рат није дошао у Пољску.
Пољска се поделила. Суседи наши пришли су уз Швеђане...
... а отац је са браћом остао кући. Но убрзо, дошли су руски војници.
Село су спалили. Житеље удавили у Висли... Све... Мени је тада било 15 година.
Отац је сакрио мене и браћу у стају.
И ма како је говорио војницима да није ратовао против Руса, нису му поверовали.
Њега и два брата су обесили, а мене и млађег брата, нису нашли.
Тако ће се мој рат, завршити само смрћу Петра.
То је чисто безумље. Уопште не схаваташ, на шта идеш.
Шта ти хоћеш од мене? Да постављам заседе другима?
То је по теби, рат против Руса?
- Ја имам други циљ, и ти ме нећеш спречити. - "Драги брате мој, Царе Петре..."
"... носилац овога је познати мегданџија и развратник."
"Молим да га поставите на најопасније место у рату и нека сам Бог одлучи хоће ли живети..."
"... или платити своје грехе, погибијом на бојном пољу. Љуби вас Ваш Луј XИВ".
Не користи много што постављаш заседе куририма.
- Ти можеш да упаднеш у руски логор? - Није једноставно. - Убиће и тебе и брата!
Ти не разумеш... То није могуће.
А шта са тим?
Морамо ићи. Поћи замном.
Чули сте? Говори се да је Русија изгубила рат против Шведске.
- Тај Цар Петар уопште није способан, да управља земљом. - Русија...
Где је уопште та Русија?
Мадам... писмо љубави.
Дете моје...
- Код вас је писмо за гђицу Монтерас? - Да мадам. За њу је.
Рекла ми је да ускоро очекује новости, и замолила ме да јој сачувам писмо...
... док буде играла.
Прекрасно... Па да видимо, колико је Краљ спреман делити своје љубавнице са другима.
Како... Како је могла?
Кази ми, зашто?
Могао сам да јој дам све... Све о чему жена може да машта.
Приближио сам је себи.
Могла је бити, са Краљем Француске.
И шта?
При првој прилици, пала је у наручје размаженка.
Постајемо матори.
Али то није разлог... одбити Краља Француске.
Држи...
А тако, Полтаву желе опколити.
Топови бију.
Требало би, погледати.
У шаторима их има још што седе. Колико ли вас је?
Ех, кад би заскочили официра на том брегу, а онда, збрисали падином оног брда.
Можда би могли кроз, али изгледа сувише опасно да пробамо.
Па, шта гледаш? Облачи се.
Опрости, Господе.
Да живи Краљ!
Шта радиш, то је Краљ !!
Још мало, Де Бразе... успећемо!
- Краљ је рањен! - Пожурите, помозите!
Унесите га у шатор!
Мислим, да се треба ампутирати.
Хоћете да оставите краља са једном ногом? Ви сте шалите?
Можемо да пробамо сачувати ногу, али мораћемо да извадимо здробљене кости.
Сеци.
И шта, куроњо, окупа ли се?
Пази !!
- Шта то радите?! Он је руски официр! - Па, шта имамо овде?
- Ево, варварина ухватисмо. - Па шта чекате. Обесите кучкине синове.
Идемо, опасни млађанко. Идемо.
Опа, тако... Таква је војничка судбина... помири се. 'Ајде, крени!
Неко раније, неко касније...
Па шта браћо, веселимо се?!
- Пали !! - Матер вам вашу, што то?! У очи брата погледати не можете?!
- Ногом у дупе ћу да вам дам, да схватите! - Чекај, чекај... Он по нашем лапрда.
- Који вам је?! Из шведског логора смо побегли! - Па што тако не кажеш. - А откуд да то знамо?
Па говорим вам, зар не! Ко ми је руке везао?! Ти, мамлазе?!
И шта, будиш ли се? Офицеру! У логор требамо што пре! Брзо!!
- Поздрављам, генерале. - Дођите, грофе.
Уђите, витеже. Како видите, од метка није заштићен ни Краљ Шведске.
- Дошли сте са поруком? - Краљ ме је послао као ратног посматрача.
Драго ми је да Лудовик брине о исходу рата., али, резултат је бред решењем.
- Сутра ћу заробити Петра. - Гдине, нагињем вашем успеху.
Лудовик и даље воли да се назива Краљ-Сунце'', а сви други монарси дужни су испунити му вољу.
Своје руке крвљу да упрља, неће.
- Ако Ваше Величанство жели... - Нашем Величанству је угодно имати вас уз себе...
... и послати по вама, вест вашем Краљу о исходу са Русима.
Тим пре, што сте ви, по мени... већ имали довољно ратних дела.
Гришка! Кучкин сине! Прихвати...
Сашка...
Па, и костим је на теби... Слушај... Па, хајдемо Цару.
А ко је то са тобом?
- Француз. Посланник, ваљда. - Шеваље де Брезе.
- Па, покупи свог штићеника, и 'ајмо. - Идемо.
- Па, шта је, братац? - Све наше курире, до једног су сасекли. Врагови...
О, погоди ко је...
- Па, шта деда, опет се срећемо. - Дај старца!
Овога, не дирајте.
- Чим се вратим од Цара, разговараћемо. - Причали, не причали... исто је.
Када почне да гађа Петка стрелац...
... тада ће ми све животне бриге, у пакао отићи. Мислио сам да побегнем из града...
... али, десило се, да су ме на брду пронашли.
Ех... Да је тај војник био мало тиши...
... давно би скончале све моје земаљске муке. Зато, што ми не би, сада разговарали.
"Црнога јахача" бојали сте се. Нико није знао, ко је он... "Црни јахач".
'Мој гдине... Гришка Воронов, успео је, и ту је.
Скроз кроз земљу Пољску, и кроз Швеђане је прошао.
Херој... А са нашим куририма, шта се десило?
- Пољска игра, уз шведску руку. - Је ли?
- А народ, по твоме, празно распреда о "црном јахачу"? - Не распреда. Видох га. - Ма, 'ајде?
- Шта није јасно? - А што га не ухвати?
- Довољно паметан или јак, није био. - Није био, није био. Дајте времена, и мој је.
Француза овога, три пута је хтео убити.
Зато реших да га прво доведем теби, господару. Каже да је посланик.
Шаваље де Брезе. Краљ Француске, Луј XИВ, шаље ме да пратим ситуацију.
Пасош је унутра. "Његово Величанство Лудовик шаље овога дворјанина као посматрача."
- И зове се: Шеваље де Брезе. - Па, ко да без Француза рат од Швеђана би могли изгубити.
- Како би ми против Шведа сироти и убоги, без такве подршке? - Знаш, потпора, не потпора...
... али супротставити десеторици Шведа, није се бојао, да ме извуче из њихових руку.
- 'Ох, Мој гдине' по мени, чини се да нам Лудовик подмеће. - А, јел', чини ти се, кажеш?
Гришка, узми Француза и идите на прву линију. Нек одатле почне да посматра.
Разумеш? Тражио је да има посматрача на важном месту, па зато шаљем тебе...
... прозив силе главне. Гледај.
Пешадија ће раздвојити линије. Карл, да трупе задржи, маневром их довести их вашу ватру.
Главно је, издржати што дуже. И раздвојити Швеђане.
- Раздвојити, значи? - Да ниси скептичан?
Разумем колико је тешко, али, не одступајте без команде.
Када труба засвира, повуците се на резервни положај.
Па, пођимо... да раздвајамо.
Господару, регрути су спремни, осим прве двојице.
- Мазепа, се Карлу подао. - Повешће са собом, све своје сабље. - Ваша Светлости...
... тамо је гласник од Германа, са писмом неким код себе.
Па, пођимо.
Остани ту.
'Мој гдине'... ту је гласник, са писмом од Германа. Погледајте, да ли је важно.
- Па, дај да видим. - Печат је француски.
Интереснантна преписка. Алексашка, па 'ајде, погледај.
- Па, где је тај Француз? - Господару, Шведи су кренули у напад.
Јединица !! Напред !!
Чујеш ли, Де Брезе...
Почело је.
Пали !!
Ратници! Ево дође дан који ће решити судбину отаџбине!
Не мислите да се борите за Петра, ни за Петра црнога господарство! Но за отаџбину и веру!
Не допустите да непријатељ слави као да је непобедив! То је лаж !!
Па ви сте већ победама својим над њима, то већ доказали!
А о Петру, знајте, њему живот није драг...
... и жели да Русија биде славна и богата, због благородства вашега!
Напред !!
Изгледа ми, за ће моји сирочићи да остану.
Твоја?
Јединица !! Стој !!
Припреми се !!
Нишани !!
Пали !!
Дурбин, дајте.
Напред !!
Приреми се !! Пали !!
- Господару, дозволите да Швеђане одатле... - Рано је.
Џи се Гришка, ма како је тамо.
Граната !!
Па шта је, контузовало те?! Хајде, дижи се!
Дижи се !!
'Миј гдине' за име Бога, крајње је време. Па, сломиће Гришку.
Ој, јебем вам матер...
Жив си?
Хајде, држим те. Ходај... ходај...
Пауза.
Сада ћу добродошлицу да им приредим.
Бежи! Бежи!
Бежи, Француз!
- На готовс! На готовс! - Лези ! - Пали !!
Ово је време, хајде, Сашка!
Ох, братац, докобељасмо се.
И шта, прживесмо заједно?
А ја мислио, дошла нам смрт.
На, па се охлади.
А Сашка, види, нападу се предао.
Пре 20 година, пирошкама је трговао, а сада ето... прави херој.
- Ето вас, опет? - Наредба господара.
Чујеш, Де Брезе, 'ајдемо.
Опколите их с'лева!
Изгледа да нас опкољава Карл.
Па, онда ћемо се овде... срести са Шведима.
Прво ред, стрелци! Припреми се !!
Господе помилуј...
- На готовс !! - На готовс !!
- Припреми се !! - Позор !! Напред !!
Уведите резерву.
Беже, беже ко деца под сукњу... Па шта ћете...
Коња!
- Цар?! Цар, децо! Браћо, гледајте! Цар! - Људи, цар! У напад! У напад!
Стој! Пали!
Ваше Величанство, Мењшиков напада на бок.
Боље вам је да напустите бојно поље.
Хајде, хајде...
... тако.
Господару, дозвол'те да питам. Што Вам Француз није мио, да га под стражом зовете?
- А то, ово писмо си видео? - По том писму, господар му живот неће допустити.
И у њему, црно на бело, име твог Француза је написано.
Писмо нисам видео, а то како је своју крв за тебе проливао, видео сам до сада.
И шта, јесте ли срећни? Сада сте "победници", хероји варварски.
Ја сам онај који треба бити срећан? Јел'добро чујем?
По мени, ви инсистирасте на том глупом двобоју који нас је обојицу одвео на ово грозно место!
Шта? Ја инсистирао? Ви замесисте карташку игру, вашој луткици, и после чега све оде у говна.
Доста је.
Видите, изгледа да изгубише своју љубазност, Гранцузи.
Прочтитајте то. Можда вам то отвори очи.
Правог задатка ту никада није било.
Ваше Величанство, имате право казнити ме, или помиловати. То је ваша воља.
Но, допустите да окончам дело части, пре него што станем пред Суд Небески.
Освободите тог заробљеника.
Нека буде.
Непријатељ !!!
Ух, то... како се десило... жалосно.
Каћа... Алешка...
... сада немају ни маму ни тату.
Слушај, Брезе...
Ја ти заправо нисам веровао, а ти...
... ти си у реду.
Боли...
Обесите кучку.
Ех, Гришка...
... а шта си све са нама прошао.
Ђубре.
И војвода аустријски, исказао је своје право на шпанску круну.
Прусија је склопила војни савез са Данском, против Шведске.
Швеђани претрпели страшан пораз од Цара Петра. По нашим подацима...
... Шарл де Брезе, участвовао је у битци, и остао жив.
Ваше Величанство, можда је судба њему благословена, по вољи Господа.
Ето, видиш ли, Филипе... Судба...
Судба је променљива.
Опа , моја лепотице... иди тамо.
Здраво, мегданџијо.
И шта, два пута си преживео, а? Младић... како то код вас.. како се каже? На француском?
На, 'ајмо, 'ајмо, 'ајмо Цару. Грех је за такву победу не попити.
Седи! 'Ајде, нали му! За победу на Полтави! Ура!
Разумем... Чуо сам.
Не гледај то као на зверство.
Уморни људи, веселе се, како могу. Мало је верних људи.
Непријатељи не желе да се сведу вољи Цара.
Не схватају будале, да Русија не може постати велика ако доживе старост. Као ти, на пример...
Да служиш мене, хоћеш ли?
Променити страну, променити веру... Немогуће.
- Одбио је. - Схватио сам.
Будала си ти, братац. Цару се не одбија.
Здраво.
Шарл...
Где је он?
Пожурите на пристаниште! Спречите их да отплове!
Нећете их спречити.
У кругу последњих догађаја, коначно сам нашао мир.
Све трикове лукаве судбине оставих за собом.
Но, упркос свим замкама кроз које ме је она водила...
... захвалан сам јој, јер љубав коју нађосмо, мислио сам да изгубих неповратно.
А у мом сећању, био је само један човек кога см могао назварти правим пријатељем.
Сматрао сам својим дугом да му одгојим децу, и дам им све што би им птави отац дао.
Напред је била неизвесност, но није нас плашила, већ више мамила...
... као што мами отворено небо, испред океана.
----- К Р А Ј ----- (Превод: ПОПеску)